Når du er liten, er natten skummel fordi det er monstre som
gjemmer seg under senga.
Når du blir eldre, er monstrene annerledes.
Tvil på seg selv...
... ensomhet...
... anger.
Og selv om du kanskje er eldre og visere,
innser du at du fortsatt er mørkredd.
- Jeg er gal. Det er det det er. - Du er ikke gal.
Hva er det da? Hva? Hva er du?
- Jeg er en død mann som elsker deg. - Dette er fantasien min.
- Jeg har en aktiv fantasi. - Du berørte meg.
Da du var i live. Og kysset deg.
Alt som har skjedd før skjedde. Jeg gjenopplever øyeblikk.
Det er bare gjenværende sorg.
Så den eneste måten å teste det på, er vel å gjøre noe
vi aldri fikk sjansen til å gjøre i virkeligheten.
- Dr Yang. - Dr Hunt.
- Er du her for meg? - Hva?
Jeg mener akutten.
Jeg er her på grunn av en mulig blind- tarmsoperasjon. Ambulansen er på vei.
Hei...
Var det noe du ville si?
Hvordan kom du før ambulansen?
Jeg bor på andre siden av gaten.
Sofaen din suger. Jeg får ikke sove.
- Jeg la meg aldri. - Leser du vanligvis på badegulvet?
Jeg ville ikke vekke Derek. Dette er min mors dagbøker.
- Fra da hun var assistentlege. - Jeg trodde vi hatet moren din.
Jeg tror faktisk at hvis jeg ikke var barnet hennes, ville jeg likt henne.
Hun var morsom. Og intens. Mye som Cristina.
Ja, Cristina er intens. Men ikke særlig morsom.
Det tar litt tid for henne å varme opp, men når hun gjør det, er hun Cristina.
Gi henne en sjanse. Hun er veldig lojal og du trenger allierte.
Hva syns du om... hva heter hun, søsteren din, Lexie?
- Hva jeg syns om henne? - Som en alliert for meg.
- Min nye bestevenn-turnuslege. - Nei, jeg... Nei, det ser jeg ikke.
Jeg bare... Hun ble oppdratt riktig. Med foreldre og regler
og smiljefjesplakater på veggen.
Det er Cristina. En blindtarmsoperasjon. Ser du? Lojalitet.
Jeg blir med deg og prøver å få litt tid i ferdighetslabben. Jeg kler på meg.
- Hett. - Pornoete.
Hva... Hva gjør du her ute?
Tror du at du er den eneste som bestakk en sykepleier til å melde fra?
- Det er ikke det jeg mente. - Å, ja!
Det var det jeg mente. Hvis du er her ute, hvem er der med Izzie?
- Å, himmel! - Derek?
- Hva? Hva? Hva er i veien? - Ingenting. Ingenting.
Jeg bare...
Hvorfor er du påkledd? Klokken er tre på natta.
Hvem lager porno på rommet til Izzie?
Slapp av, hun er alene. Det er hett.
Iz, festen er over. Vi har en blindtarmsoperasjon på vei.
La oss gå, Døden.
- Bor hun her også, Døden? - Bare i et par dager,
- til hun finner noe annet. - Ingen flere hjemløse.
- Iz!
- Iz, kom igjen! - Hei. Hei.
Jeg føler meg ikke så bra.
Jeg tror jeg dropper det. Jeg tror kanskje jeg har influensa
- eller matforgiftning. Ja, jeg er varm. - Du svetter.
Og kald. Varm og kald. Jeg kaldsvetter.
- Jeg vil bare tilbake i seng. - Det hørtes ikke ut som om du sov.
Jeg kan droppe operasjonen og hjelpe deg, hvis du vil.
Nei! Nei, jeg...
Jeg vil ikke at du også skal bli syk.
- Hva gjør dere her? - Han er min.
- Og hun deler ham med meg. - Jeg er på vakt.
- God morgen, du ser bra ut. - Smisker. Jeg kom hit først.
- Sjefen sa man må passe seg for meg. - Å, nå skjønner jeg.
Det er på tide med egen-operasjon og dere har hørt at sjefen i to år har
tildelt blindtarmsoperasjon. Så dere mini-kirurger har dratt rumpene deres
ut av seng for å plukke opp noen siste tips fra mesteren. Det er litt søtt.
- Jeg kan bruke to av dere. - Men jeg er på vakt!
- Jeg har informert Meredith om saken. - Jason Kron, 47,
- ømhet over McBurneys punkt. - Karev, hva vet du
- om Mr Kron? - At han er en heldig mann
- som får deg som kirurg. - Arthur Soltanoff, 45,
falt fra vindu i andre etasje. Stabile livstegn, brudd
- og kutt med hodeskader. - Traumerom én.
Jeg trenger en av assistentlegene.
- Meg! Min. Jeg er på vakt! - Den er din.
Vi har en pasient med alvorlige mage- smerter. Kan vi få en assistentlege?
Grey og Yang, gjør Mr Kron klar for operasjon.
Karev, du vet aldri, magesmerter kan bli til en blindtarmsoperasjon.
Dr Bailey, jeg er her for å hjelpe på alle måter.
Er det pasient med smerter, så er jeg der.
Kan du kjenne det der? Kan du kjenne det?
Dere trenger ikke å gjøre det. Jeg kjenner det.
Assistentlegene er her, alle sammen. På sykehuset, så hva dere enn gjør...
- Hva er det dere gjør? - Vi ga ham en epidural.
- Og ringte ikke meg? - Det bare skjedde.
Epiduraler skjer ikke bare. Jeg bor hos Døden.
- Bor du hos Meredith? Hva er det? - Lexie!
- Han tisset på seg. - Vi glemte kateteret!
- Ingen katetere! - Vil du tisse på deg igjen?
- Nei. - En epidural. Jøss, jeg er imponert.
- Døden tar så feil av deg. - Hvorfor det? Hva sa hun?
At du var prippen.
Syn at han ikke er gravid. Vi kunne tatt et keisersnitt.
- Vi kan ta ut blindtarmen hans. - Eller amputere foten hans.
Seriøst.
- Han trenger ikke blindtarmen. - Vi kan ta ut blindtarmen hans.
Vi finner en tom operasjonsstue, og er inn og ut på en time.
- Jeg er her. - Du kan se på.
Vi gir deg ikke narkose. Bare fortsett med epidural.
Jeg har fri i morgen. Jeg bytter og tar vakten hans, så han kan bli frisk.
- Men alle er her. - De er opptatt med egen-operasjonen.
Det er en genial idé. Vi ville bli rockestjerner.
Nei! Jeg setter grensen med et rør i penisen min. Grensen er dratt!
Greit. Ta meg.
Så lenge jeg kan gjøre det på en av dere etterpå.
- Greit. - Greit.
- Hva har vi her? - Store skader.
Shepherd og Hunt jobber med ham. Han gikk i søvne og tok et stup
- gjennom et vindu. Mareritt. - Kan du tenke deg?
Du våkner opp, mørbanket, forslått, aner ikke hvor du er
- eller hvordan du kom dit? - Som livet mitt:
Gift, sviktet, homo, forlatt. Våknet, og aner ikke hvordan jeg kom hit.
Jeg tenker bare at dette er bunnen, så ille som det blir.
- Det kan bare gå oppover nå. - Tib-fib. Traumeserien er klar.
- Han trenger en hode-CT. - Fri væske her inne.
Kom deg unna, lvy!
- Fjelløven er der! - Du er på sykehuset.
- Ivy! Hvor er datteren min? - Jeg er her.
Han får ikke datteren min! Slipp meg!
- Jeg må få datteren min! - Ro deg ned.
- Han kommer til å ta lvy! - Mr Soltanoff, ro deg ned!
Slipp! Hun trenger meg!
Bailey har blindtarmsoperasjon i operasjonsstue 2, så der går det ikke.
Men poliklinikken er helt åpen.
- Ok, la oss gå. - Leter dere etter noe?
Hei.
Vi gir Sadie en rundtur. Dette er operasjonstavlen.
Og dette er en pasient. Du er i gode hender.
- Dr Grey er en ypperlig lege. - Hva er det neste på rundturen?
- Tilbake til ferdighetslabben? - Ferdighetslabben. God idé.
- Jeg må holde meg til de allierte. - Smilefjesplakater.
Jeg sier ikke mer enn det.
Mrs Hammer, hva er problemet?
Jeg har en smerte i magen og jeg klarer ikke å holde på mat.
- Det går rett igjennom. - Fortell ham teorien din, Lauren.
- Hun har en teori. - Jeg er her, jeg kan snakke.
Hun tror hun har magekreft. Internett fortalte henne det.
Jeg er ikke en hypokonder. Han er ikke inni kroppen min.
Jeg har også en teori. En sprø sykdom: Diaré.
- Seth. - Greit, jeg holder kjeft.
La oss ta en titt.
Du er ikke øm over blindtarmen din. Vi trenger ikke å ta den ut.
Det er bra, ikke sant? Du virker opprørt.
Bare skuffet... for deg.
Jeg må få en avføringsprøve.
Jeg kan ikke tro at dette skjer.
- Nesa var ikke så fin uansett. - Jo, det var det.
- Det var en fin nese. - Slapp av, jeg tulla.
Det var en nydelig nese, og det blir det igjen.
- To uker, så ser du det ikke. - Er det sant?
- Tre uker. Toppen fire. - Jeg hater deg.
Du elsker meg. Et lite stikk.
Kom igjen, det gjorde ikke vondt.
Kanskje det ville føles som et lite stikk hvis jeg hadde et godt år.
Men det gjør vondt, Mark. Kjempevondt!
Vet du hva? Jeg skulle gjøre dette med lokalbedøvelse,
men jeg tror vi bruker bevisst bedøvelse. Når du våkner,
er nesen din fikset og det er en helt ny dag.
Ok. Vel, jeg har i det minste deg.
Du er fortsatt vennen min og har sex med meg når jeg vil.
Når som helst.
Når ansiktet ditt er leget.
- Jeg hater deg. - Du elsker meg.
Slo jeg en lege?
Jeg forstår ikke. Hva gjør jeg her?
Datteren din sier at du hadde mareritt og hoppet ut av vinduet.
- Pleier du å gå i søvne? - Det begynte for noen år siden,
da kona mi døde. Det skremte meg så mye at jeg dro til en soveklinikk.
De sa at det kom av stress, og ga meg klonazepam.
- Hvordan går det? - Jeg oppdrar en 13-åring,
så stress er en del av jobben. Jeg har ikke hatt en episode på en stund.
Jeg må ha glemt å ta pillen min i kveld.
Jeg er så lei meg, kjære.
- Du må ha blitt så redd. - Det går bra.
- Jeg er bare bekymret for deg. - Jeg beklager.
Dr Sloan. Hei. Hallo.
Vet du hvor intravenøs-utstyret er? Hvor er alle de hersens turnuslegene?
Turnuslegene... turnuserer.
- Veldig opptatt. De er veldig opptatt. - Dr Sloan.
- Lille-Grey. - Jeg trenger medisinsk utstyr.
Jeg fant turnuslegen i utstyrsskapet.
Jeg inviterte ikke turnuslegen inn i utstyrsskapet.
- Gå vekk nå, Grey. - Takk.
Slutt å se sånn på meg. Jeg gjorde ingenting.
- Ikke gjør noe. Ikke. - Jeg gjorde ikke det.
Dr Bailey, må du se for deg bukhinnen?
Kommer an på. Jeg har sett så mange at jeg vanligvis bare kjenner den.
Delte du muskelen den veien eller den?
Denne veien. Nei, den... Vent litt.
Den veien. Det er en sånn ting som blir så naturlig
at du ikke tenker på det etter en stund.
Dere to tenker så hardt at det gjør meg sliten av å se på dere.
- Dette er så kult. - Kan dere tro at vi gjør dette?
Epiduralen burde virke.
Ok, hun er bedøvet. Vi er klare. Ok, vi setter i gang.
- Går det greit? - Det at du har foreldre
og smilefjesplakater er merkelig nok en trøst.
- Hæ? - Jeg er klar.
Markeringstusj. Jeg skal markere snittet.
Kan du holde den litt nærmere, er du snill?
En tredjedel av avstanden fra ASIS
til navlen. Ok.
Det er akkurat rundt...
Ok.
Det er en flott dag å redde liv på, folkens.
Selv om du teknisk sett ikke er i livsfare. Og...
Det er natt.
- Shepherd sier at... - Kan du bare sette i gang?
Skalpell.
Ok...
Dette er en dårlig idé. Dette er en skikkelig dårlig idé.
Det er midt på natten, så dømmekraften vår er... dårlig.
Men vi kan bruke denne frustrasjonen vi føler, som har drevet oss til dette
at vi holder på å gjøre en dum ting,
en ting som vi garantert vil angre på, muligens fra fengsel.
Og vi kan bruke den frustrasjonen til gode ting.
Vi kan be om mer tid i ferdighetslabben, spørre om å få se på flere operasjoner,
og vi kan kreve at assistentlegene våre lærer oss opp bedre.
Eller vi kan bare ta ut blindtarmen min.
Ok, jeg følger taeniae coli ned for å blotte blindtarmen.
- Jøss. - Der er den.
- Jeg vil se. - Skaff henne et speil.
Kult.
- Hva er det? - Ser den litt betent ut for dere?
Ja, litt. Den ser betent ut.
- Kan jeg få se i boka? - Den skal vanligvis være
7-8 millimeter i diameter.
Ja, den ser litt stor ut.
Hvis den er betent, er ikke dette en rutineoperasjon.
Det er... Vi burde... Vi bør ring en assistentlege.
- Vi ringer ikke en assistentlege. - Beklager. Jeg bare...
- Jeg har skikkelig panikk. - Jeg ligger åpen på bordet,
og det siste jeg trenger er panikk. Hvis du ikke takler det, så gå.
Noen andre?
Kelly-klemmer og 2-0-silke.
Er faren din her? Jeg må sjekke stingene.
- De tar fortsatt prøver. - Jeg kommer tilbake.
- Går det bra med legen pappa slo? - Det går fint.
- Si at jeg er veldig lei for det. - Hvorfor det? Du slo henne ikke.
Ja, det er bare...
...hvis jeg hadde klart å få faren min tilbake i seng...
- Av og til kan jeg snakke ham tilbake. - Men det har ikke skjedd på en stund?
- At han går i søvne? - Nei, nettopp.
- Når var sist du sov? - Det går bra. Jeg er ikke så trøtt.
Seriøst, du bør få deg litt hvile.
Så du diagnostiserte deg selv?
Jeg bestilte antibiotika på nettet for å drepe stafylokker.
- Himmel og hav! - Som mannen min trodde var en kvise.
- Sammen med hudlegen din. - Som så vidt så på den.
Ok? Det var stafylokker, Seth. Det var det og det gikk vekk.
- Det gikk vekk etter jeg tok medisin. - Kviser går vekk.
Nå har du C. diff. Det går ikke vekk av seg selv.
- Hvordan behandler jeg det? - Du har i bunn og grunn drept
alle de sunne bakteriene i kroppen din, så vi må introdusere nye bakterier.
- Ok. - Ved å utføre det som kalles en...
...en ekskrementtransplantasjon. - Bæsj?
- Trenger jeg en bæsjetransplantasjon? - Vi fører et lite rør opp i nesen din
og ned inn i magen. Donoren må være noen
som du deler hverdagsbakterier med. Vanligvis en ektefelle.
- Innrøm at det var en kvise. - Seth.
Jeg kommer ikke til å bæsje i en skål til du har innrømmet det var en kvise.
Sånn er det! Kom og finn meg når du er klar.
- Kom igjen, bare si at det var ei kvise. - Det var ikke en kvise!
Ingen av turnuslegene mine svarer. Har de dratt hjem?
- Hei, du! Hvor er de andre idiotene? - Jeg vet ikke.
Jeg kjøpte bare godteri og...
Jeg vet ikke.
- Tydeligvis. - Jeg vet ikke. Jeg vet ingenting.
Hei!
Gi meg sjokoladen din. Alt sammen. Gi meg den også.
- Hvor er hjelperne? - Den idioten er en idiot,
- og de andre er forsvunnet. - Jeg trenger en turnuslege til å si ifra
- om fyren min driter. - De er kanskje i ferdighetslabben.
- Sadie sa noe om det. - Er Sadie på sykehuset?
Tiden i ferdighetslabben lønner seg. Turnuslegene er fortsatt idioter,
men de er idioter som kan sette intravenøst.
Nei, de er bare idioter.
- Hva skjer med Izzie? - Jeg vet ikke hva som er galt.
Jeg er lei av at folk ikke snakker til hverandre.
Jeg må gi drittjenta mi no dritt.
Meredith?
Har du et øyeblikk?
- To! Hva driver du med? - Jeg skriver diagrammer!
- Greit, hvor er Tre og 4,2? - Jeg vet ikke? Jeg trodde...
Bli med, du skriver postoperasjons- ordren på blindtarmsoperasjonen.
Og fortelle meg om hva slags trøbbel du og de små vennene dine er i.
- Trenger du et bånd? Kom! - Nei.
- Hva mener du med nei? - Jeg mener...
Jeg kan på en måte ikke gå.
På grunn av kateteret og epiduralen.
Jeg kan høre hjertet ditt slå.
Noe som er rart, for de tok det ut under obduksjonen.
Dette er ikke virkelig, er det vel?
Det er virkelig.
Izzie, det er virkelig.
Jeg holder bare øynene lukket,
for dette er som det øyeblikket på morgenen når du våkner
og du fortsatt er halvt i søvne. Og alt virker...
Ting er mulige. Drømmer føles virkelige.
Og i det ene øyeblikket mellom våken tilstand og søvn,
kan hva som helst være virkelig.
Og så åpner du øynene og solen treffer deg og du innser...
Jeg holder bare øynene mine lukket.
Ok.
Jeg tror hun holder på å dø.
- Blodtrykket er farlig lavt. - Vi må gi henne to liter med LR.
- Bør vi melde en kode? - Det er ikke noe kodelag i poliklinikken
på natten, fordi dette ville blitt gjort av en kirurg i en vanlig operasjonsstue.
Send etter sjefen, hent Bailey. Fortell henne at det er en krise.
Du skal ikke si noe annet. Få det gale uttrykket av ansiktet ditt.
Hvordan går det med Mr Soltanoff? Marerittene kommer oftere enn han vet.
Ungen hans er utslitt.
Skummelt å legge seg og ikke vite hva du våkner til.
Høres ut som å bo med Meredith. Hun tar inn hjemløse.
Det er din feil. Jeg tenkte ikke på Lille-Grey på den måten
før du sa at jeg ikke skulle det.
Nå kan jeg ikke noe for det. Du plantet et frø.
Uplant det.
Hun vil fortelle deg noe.
Jeg tror på at du tror det var en kvise.
- Lauren... - Det er det beste jeg kan gjøre.
- Jeg tror på at du tror at det... - Det var en kvise!
- Det var stafylokkinfeksjon! - Ingen bæsj til deg!
Vent! Hør, hun kunne løyet til deg og fortalt deg det du ville høre,
men hun gjør ikke det. Hun sier hva som er virkelig for henne.
Ikke gå din vei.
Jeg tror fortsatt at dette kan være magekreft.
Og når jeg får hodepine, tror jeg at det er en hjernesvulst.
Og jeg ligger våken og kjenner klumper i brystene,
og hjertet mitt hamrer og jeg tror at jeg har et hjerteinfarkt.
Så nei, jeg tror ikke at det var en kvise.
Verden er et skremmende sted
og det er tusen ting om dagen som kan drepe deg.
Og jeg skjønner ikke hvordan du ikke ser det.
Dr Bailey, det er en krise i poliklinikken.
- Hva slags krise? - Det er en...
Det er en krise. Vær så snill og kom?
Jeg vil gjerne ta en EEG. Det er mulig at marerittene er forårsaket
av epilepsi i pannelappen.
Jeg gikk gjennom alt det på søvn- klinikken. Så lenge jeg tar pillene...
Vi har grunn til å tro at problemet kan være verre enn du tror.
- Jeg forstår ikke. - Hvor ofte går faren din i søvne?
Jeg sover. Jeg bare glemte å ta pillene mine.
Nei, du gjorde ikke det.
Du tok dem mens jeg pusset tennene mine, som du alltid gjør,
og så la du meg som du alltid gjør,
og så våknet du opp skrikende, som du alltid gjør.
Jeg prøver å holde meg våken for jeg pleier å få deg tilbake i seng.
Men i kveld må jeg ha sovnet.
- Hvorfor sa du ingenting? - Du sa at marerittene
var forårsaket av stress og jeg er stresset ditt.
Du tar deg så godt av meg i løpet av dagen,
så det minste jeg kan gjøre var å ta meg av deg på natten.
Vi sier at marerittene ble forårsaket av epilepsi, ikke stresset.
Og hvis testene bekrefter epilepsien, så forstår du hva det betyr?
- Dette var ikke min feil? - At dette ikke var din feil.
Pappa...
La oss ta den EEG-en.
Vennen min.
Denny?
Denny!
- Denny! Denny! - Hva roper du for?
Du kan ikke gjør det! Du kan ikke forsvinne! Jeg trodde du var borte!
- Jeg bare... - Jeg trodde du forlot meg igjen!
- Jeg har sagt at jeg er her for deg. - Nei. Du døde!
Du døde og forlot meg her! Jeg var forlatt!
- Du etterlot meg helt alene! - Du er ikke alene lenger.
Hvorfor kom du tilbake? Jeg var kommet videre! Jeg kom over deg!
Jeg har et liv og en jobb og en kjæreste!
Og nå er du tilbake og jeg er i dette rommet hele dagen,
og snakker sikkert til meg selv! Jeg holder sikkert på å bli gal!
Det er en virkelig verden der ute og jeg er her med deg!
- Jeg beklager at jeg døde. - Nei! Nei! Drit og dra!
Du får ikke be om unnskyldning for at du døde!
Du får ikke be om unnskyldning, for jeg drepte deg!
Jeg overbeviste deg om å la meg kutte LVAD-en og jeg drepte deg!
Så du får ikke be om unnskyldning for at du døde.
- Døde folk ber ikke om unnskyldning. - Izzie.
Bare hold kjeft! Hold kjeft!
Jeg elsker deg.
Jeg elsker deg også.
- Hva er det som skjer her? - Vi prøvde å ta blindtarmen hennes.
- Hvem sin dumme idé var dette? - Min.
- Hvor er vi? - Vi fant arterien i mesoblindtarmen.
- Stingene til turnuslegene gikk av. - Gi meg en 3-0-silk.
Jeg trenger mer innsuging. Hvordan er blodtrykket?
- 74 systolisk. - Hun blør skikkelig. Jeg ser ikke.
Stumpen er ikke lukket. Hun trenger en caecumoperasjon.
- Jeg får ikke tak i appendikulæråren. - Jo, du hadde den nesten.
Her.
- Er visualiseringen din bedre? - Jeg ser ingenting!
Ikke få panikk. Legg den fra deg.
Kjenn nedover mesoblindtarmen. Finn pulseringen.
Følg den til enden.
- Det føles... Jeg tror jeg har den. - Bra. Plasser en klemme.
Ok. Riktig. Grey, bind det av mens Yang holder klemmen på plass.
- Stick-tie eller ligatursting? - Det som fungerer.
Du må gjøre det som føles riktig for deg.
Ligatursting.
- Kommer vi i fengsel? - Du kommer ikke i fengsel.
Du hadde ikke baller nok til å bli. Resten av oss kommer i fengsel.
Jeg hørte det akkurat.
Hva var det som skjedde?
Vi bor sammen. Du skulle kommet til meg.
- Hva? Kunne du ha reddet meg? - Kanskje jeg kunne stoppet deg.
Dette handler ikke om deg.
Dette er den ene tingen jeg har gjort de siste månedene
som ikke handlet om å få deg til å legge merke til meg. Jeg gjorde dette.
Du hadde ingenting med det å gjøre. Dette var bare meg.
Hun er forelsket i deg. Hvordan kan du ikke merke det?
- Det er 911. Jeg må gå. - Ok, så gå.
Er det nå du går tilbake til himmelen eller noe,
og du og de døde kompisene dine snakker om hvor flott det var
at du ga meg denne siste natten sammen?
At jeg trengte å sørge og komme meg videre?
Jeg og mine døde kompiser snakker for det meste om sport.
- Denny... - Izzie, gå.
Jeg skal ingen steder.
Vi er klare.
- Beklager kjære, for all galskapen min. - Ikke vær lei deg.
Jeg elsker deg, selv om du er gal. Jeg har tatt dritten din i alle år.
Endelig er det på tide at du tar min.
Jeg er der for kona mi, men jeg tror det er best for sexlivet vårt
at jeg ikke ser dette, så jeg er der for henne nede i gangen.
Ingen flere spisser. Vi har fjernet anfallsområdet.
Han kan endelig få en god natts søvn.
- Hvorfor visste han ikke at det skjedde? - Hvorfor er det hans feil?
Å gå gjennom livet og tro at de hadde et forhold
hvor hun kunne snakke med ham hvis hun hadde problemer.
Hvis man virkelig har følelser for noen, hvis man virkelig elsker dem,
- så snakker man med dem. - Kanskje hun prøvde.
Vi vet ikke hva som foregikk mellom dem.
Kanskje ord feilet. Noen ganger feiler ord.
Faren din er ikke ute av operasjonen på minst en time til.
Du kan ta en liten lur.
Du er 13? Og du tar de sterke sakene?
Jeg liker smaken.
Jeg ble oppdratt av foreldre som ikke var særlig interessert i å ha barn.
De hadde venner, de hadde liv. De var ikke hjemme på kveldene.
Før jeg gikk og la meg, skrudde jeg på alle TV-ene,
alle lysene i huset. til og med de i skapet.
Jeg fikk fortsatt ikke sove.
Det er vanskelig å sove når man ikke føler seg trygg i sitt eget hjem.
Ja.
Gi meg den. Du skal sove.
- Nei. - Jeg gir meg ikke på dette.
Lukk øynene dine. Jeg er her.
Kom igjen.
Lukk øynene dine.
Jeg sov.
Og søvn er ikke lett for meg å få tak i, men jeg sov endelig.
- Så blir jeg oppringt. - Jeg kan ikke tro det.
- Jeg kan fortsatt ikke tro det. - Ikke plag dere selv med det.
Jeg har sett mye modenhet i dere gjennom hele dette rotet.
Dere taklet krisen, dere taklet operasjonen.
Dere reddet den jentas liv.
Og dere ba om hjelp med en gang.
Det var en tid hvor dere ville ha kommet til en annen konklusjon.
Dere kunne ha reddet deres egne. Prøvd å gjemme dette.
Av og til er det solidarisk å beskytte kollegaer,
og av og til er det bare overmot. Jeg er glad for at dere kan forskjellen.
Sjef... Jeg kan ikke la dere få problemer.
- Lexie... - Det er ikke riktig.
Folk prøvde å stoppe meg. Dr Yang ba meg slutte med det i går,
- men jeg hørte ikke etter. - Visste du om dette i går?
- Visste du det? - Nei.
Visste du at de skulle kutte henne? Lexie sa akkurat at du visste det!
Jeg visste at de sydde på hverandre. Jeg trodde ikke jeg måtte si noe,
- for jeg fikk dem til å slutte. - Du gjorde åpenbart ikke det.
Det kostet Lexie nesten jobben, for ikke å nevne at Sadie nesten døde.
Sadie gjorde det mot seg selv,
og ikke la oss late som om du har et forhold til Lexie.
- Ikke lat som om du bryr deg. - Jeg bryr meg om jobben min!
- Jeg bryr meg om å gjøre det rette! - Hvem er du til å preke
om å gjøre det rette? Tuller du? Du er ikke en lege.
- Du ligger kanskje med en. - Er det dette det handler om?
- Vil det alltid handle om Derek? - Det handler om deg og meg
- og at du ikke beskyttet meg. - Hva ville du at jeg skulle si?
Hva som helst! Du skulle ha sagt hva som helst!
Du har et forhold til sjefen, han hører på deg, men du sa ingenting
for å forsvare meg. For dette er ikke bare min skyld.
Du sto der og så på at han tok meg ut av sjansen til å få egen-operasjon.
Du lot meg ta skylda. Vi hadde alle turnusleger i det rommet.
Vi unnlot alle å ha oppsyn med dem. Og hvis vennen din hadde dødd,
hvis vi ikke hadde reddet livet hennes, så hadde vi alle vært skyld i det.
Du skulle ha sagt det.
- Hvorfor ser dere på meg? - Vi lurte bare på...
- Turnuslegene... - Hva du kommer til å si til dem.
Nei. Nei, jeg er sliten. Jeg sier ingenting til turnuslegene.
Jeg har oppdratt mine barn. Dere var mine barn.
Dere er alle voksne. Dette er deres. Oppdra deres egne barn.
- Så vi må snakke med dem? - Deres barn.
- Hva sier vi? - Trenger dere virkelig en tale fra meg?
Nå? Etter så lang tid? Hvis dere gjør det, burde dere ikke være her.
Gjør dere det, oppdro jeg dere ikke riktig, og det vet jeg at jeg gjorde.
Nei, dere får ingen tale fra meg. Det er på tide dere lager deres egne taler.
- Dr Grey, presenter. - Sadie Harris, 30,
tre timer etter blindtarmsoperasjon komplisert av alvorlig blødning.
- Hva er dette, Døden? - Dr Spalding.
Livstegn er stabile, antibiotikakur. Hun vil være helt frisk i løpet av to uker.
- Og? - Vi, kirurgene dine,
gjorde feil som satte livet ditt i fare.
Feil som gir dette sykehuset et dårlig rykte og det vil ikke skje igjen.
Fra nå av er hver turnuslege her på prøve.
Hvis dere så mye som nyser, er dere ferdige.
Ingen av dere vil få se innsiden av en operasjonsstue på ubestemt tid.
Dere har mistet sjefens respekt, som det, tro meg, er vanskelig å få tilbake.
Personlig har dere mistet min respekt og får den nok ikke tilbake.
- Men han respekterer Izzie Stevens. - Hva var det du sa?
Du ser fortsatt ut til å respektere Izzie Stevens, og hun drepte noen.
Hun prøvde å redde en manns liv. Du drepte nesten en venn for morro skyld.
Det er annerledes.
- Hvordan går det? - De gir gode medisiner her.
- Ser jeg ille ut? - Du ser nydelig ut.
Et æresmerke over hele ansiktet.
Hei, hørte jeg riktig?
- Ble turnuslegene kutteglade? - Ja, det stemmer.
- Sprøtt. - Jeg vet at de var det. Sprøe.
Jeg husker hvordan det var å være en turnuslege.
Å elske medisin. Å være så glad i kirurgi og
å ville så gjerne operere at jeg gjorde hva som helst.
Jeg klarte ikke slutte å sprette lenge nok til å holde en skalpell.
Nå...
Nå?
Jeg kan de fleste av operasjonene så godt at jeg ikke tenker over det.
Det er som å kjøre. Plutselig er jeg hjemme og aner ikke hvordan.
Jeg kan det utenat.
Jeg husker ikke de fleste operasjonene. De fleste livene jeg redder.
Og assistentlegene jobber så hardt,
jobber som gale for å få en egen- operasjon som jeg har begynt å hate.
Jeg hater blindtarmsoperasjoner. De kjeder meg.
Jeg misliker blindtarmen for at den gidder å bli varm og må tas ut.
Jeg misliker et organ.
Jeg vet ikke.
Kanskje jeg ikke vil drive med generell kirurgi likevel.
Kanskje jeg trenger en ny utfordring. Kanskje jeg trenger noe som får meg
til å sprette. Kanskje jeg bare er sliten.
Det er greit... å være sliten.
Ikke sant?
- Er du også sliten? - Jeg er utslitt.
Utslitt langt inni meg.
Jeg bare... Jeg vil...
Jeg vet ikke.
Men jeg vil noe.
Vel, da er vi to.
Søvn. Det enkleste i verden å gjøre.
Du bare...
... lukker øynene.
Ok, greit. Operasjonen var en dårlig idé.
Det var en forferdelig idé. Som sjefen din sier jeg at det var uansvarlig
og uforsvarlig og gjør at jeg stiller spørsmålstegn ved om du har
- det som trengs til å bli en god lege. - Døden...
Som vennen din...
...hva i all verden skjer med deg?
Jeg vet ikke.
Men for mange av oss,
ser søvn ut til å være utenfor rekkevidde.
- Takk. - Din mor pleide å se hvor trøtt jeg var.
Hun pleide å få deg til å ta meg med hjem. Jeg var alene og trengte familie.
Det var bra.
Så enten må du ta henne med hjem, ellers gjør jeg det.
Vi vil ha det, men vi vet ikke hvordan vi får det.
Jeg vet ikke hvorfor jeg kom hit.
- Vil du komme inn? - Nei.
Jeg tror ikke det er passende.
Vil du gå noe annet sted?
Nei.
Jeg syns du er nydelig.
Men når vi ser våre demoner og frykt i øynene...
- Hei. Lexie er her. - Hei.
- Ja. - Lager du en seng til henne?
- Ja. - Du tok med en hjemløs hjem.
Ja.
- ... og hjelper hverandre. - Jeg skal prøve å få meg noe søvn.
Jeg må tilbake på sykehuset om seks timer.
Vent, Alex...
Jeg er et vrak.
Jeg er et skikkelig vrak. Jeg vet det. Jeg vet.
Og jeg er lei for det.
- Du fortjener mye... - Slutt.
Hvis du ikke vil være sammen med meg, hvis det er for mye akkurat nå,
så er det greit.
Men du blir nødt til å slå opp med meg. Jeg drar ingen steder.
Jeg kan takle vraket. Så det er opp til deg.
Kommer du?
Jeg beklager.
Jeg kan ikke...
Det er greit.
Jeg er her.
Det er greit.
Natten er ikke så skummel fordi...
... vi innser at vi ikke er helt alene i mørket.